Dirljivo svjedočanstvo djeda o smrti unučića samo pola sata nakon…
![](https://i0.wp.com/medjugorje-news.com/wp-content/uploads/2021/01/Refleks-stiskanja-sakica.jpg?resize=780%2C470&ssl=1)
Zdravstveni djelatnici koji su upoznali roditelje malenog Luigija tijekom trudnoće bili su zapanjeni njihovom bezuvjetnom i begraničnom ljubavlju koja nije zamagljena ideologijama o neželjenoj djeci ili uobičajenim “to jednostavno moraš učiniti”. Ono što se činilo nepopravljivom “tragedijom” pretvorilo se u dar.
Dirljivo svjedočanstvo djeda o smrti unučića samo pola sata nakon njegova rođenja (zbog teške malformacije dijagnosticirane u trudnoći), koje prenosi Aleteia, potiče nas na razmišljanje o vrijednosti života, čak i kad se taj život pokaže toliko krhkim da se svijetu čini nedostojnim da se ostvari.
Djedovo svjedočanstvo
Ultrazvuk izveden u trećem mjesecu trudnoće rano je identificirao ovo stanje fetusa, bacivši roditelje, sve članove obitelji i najbliže prijatelje na tešku kušnju.
Djed opisuje kako je osjećao tupu bol koja se pogoršavala s vremenom kako je napredovala trudnoća pri pomisli na patnju roditelja malenog Luigija, kaku su ga nazvali, te njegove braće i sestara.
No usred tog mora sivila, magle i tuge dogodilo nešto doista neočekivano. Pred njegovim očima, zahvaljujući Luigijevoj bolesti, dogodila se transformacija oca Giacoma i majke Maddalene, kao i njihovih četvero djece. U njima je rasla živa vjera da život njihova Luigija, koji je trajao samo pola sata, ima značenje i ispunjenu sudbinu te da je važan za sve.
“Tragedija” se pretvara u dar
Zdravstveni djelatnici koji su upoznali roditelje tijekom trudnoće bili su zapanjeni njihovom bezuvjetnom i begraničnom ljubavlju koja nije zamagljena ideologijama o neželjenoj djeci ili uobičajenim “to jednostavno moraš učiniti”. Ono što se činilo nepopravljivom “tragedijom” pretvorilo se u dar.
Ovi roditelji odlučili su oduprijeti se mišljenju da treba eliminirati dijete koje je “neispravno”, možda samo nesreća ili neuspjeli anatomski komad.
Svjedočanstvo zahvalnosti
Stoga je iščekivanje Luigijeva rođenja proživljeno ne samo u razumljivoj boli, već i prije svega u znaku zahvalnosti za dolazak novog života.
Jasno, najčešća reakcija ljudi izvan uskog kruga bliskih prijatelja bila je ona začuđenosti željom da roditelji iznesu do kraja trudnoću s tako izvjesnim i kobnim krajem.
Kao da bi osoba trebala opravdati svoje postojanje obećavajući da će ispuniti očekivanja i dokazujući svoju vrijednost u budućnosti.
“Djeco, zapjevajmo zajedno anđelu Božjem”
Caterina, Stefano, Lucia i Francesco spavali su u velikom krevetu u kući svojih djeda i bake kad se Luigi rodio nešto prije ponoći. Probudio ih je mamin i tatin video-poziv kako bi u suzama, u mješavini radosti i patnje, mogli upoznati malog brata koji je teško disao u naručju svojih roditelja i koji će uskoro izdahnuti.
‘Tada se dogodilo ono što ni ja ni cijelo osoblje u rađaonici u tom neobično sabranom trenutku nikada nećemo zaboraviti. Majka Maddy je predložila svojoj djeci: “Dječice, zapjevajmo zajedno anđelu Božjem”. Bilo je to nekoliko minuta takvog ushićenja i zanesenosti u kojima sam, osim što sam plakao, shvatio da nitko nije izuzet od ove ljubavi koja puno traži, koja vam očito oduzima dijete, ali koja vam daje ljepotu i jakost koju nikada ne biste mogli iznjedriti sami u sebi.’
Prizor braće i sestrica koji iz daljine prate malog Luigija na susret s Gospodinom, povjeravajući ga anđelu čuvaru, ispunio je srce ovog djeda suzama nade i vjere u uskrsnuće.
“Gdje je, smrti, pobjeda tvoja?” (1 Kor 15, 55).
www.medjugorje-news.com/hkm.hr